Ers Majestät.
-Hur mår hertiginnan av Orléans? -Hon sover med sin man.
Inte på sin egen kammare?
Min bror kände att det var bäst att låta henne sova där.
Vilan kommer att göra henne gott.
Må vi alla få vila i natt.
God natt, Ers Majestät.
Det här är högst inkorrekt, Ers Majestät.
Min säng är din sista anhalt innan du drar dig tillbaka.
Det var ditt löfte till mig. Jag är trött på att vänta på dig.
-Hjälp mig, snälla... -Herregud!
Min kung!
Hämta livläkaren! Nu!
Henriette! Henriette!
-Ers Majestät... -Nej.
Om luften utsätter er för risk måste ni omedelbart lämna rummet.
Stäng dörrarna!
Vi måste lägga henne i sängen.
För Hans Majestät i säkerhet! Ers Majestät...
Släpp mig! Jag befaller er!
Lämna mig inte!
Underrätta mig när livläkaren är här.
Hennes liv är i era händer.
-Berätta vad som hände. -Hon sa något om ett gift.
-Hur kan hon veta det? -Det är vad hon sa.
Hon blödde från munnen och vek sig av smärta i sidan.
Vilken sida?
-Det var den högra sidan. -Inte första gången. Ni var inte här.
Är det gift måste vi purgera. Men är hon sjuk kan det förvärras.
Jag behöver kräkmedel, träkol, iskallt vatten och en trasa.
Det var höger sida. Hon har alltid klagat över det.
-Vart ska vi föra henne? -Hon kan inte flyttas nu.
-Hon kan inte stanna här! -Hon ska inte flyttas!
-Vi har inget val. Hon stannar här. -Det gör jag också.
Vänta! Ingenting får förtäras innan vi vet att det är ofarligt.
Ta tillbaka det.
Tror ni att Hennes höghet har blivit förgiftad?
Jag tror många saker.
Jag tror att det här palatset är en symbol för vår kung...
...för hans makt och hans nation.
Våra fiender gör allt de kan för att förstöra det.
Sedan första stenen lades-
-har Hans Majestät vetat vad som komma skall.
Tror jag att våra fiender vågar förgifta kung Karls syster? Ja.
Jag vet även att deras största plan ännu inte satts i verket.
-Men tänk om hon bara är sjuk? -Då drabbas bara er aptit, Louvois.
-Bontemps, hur mår hon? -Det är fortfarande inte säkert.
Fabien! Spärra av palatset! Ingen får komma in eller lämna det.
Det är för ljust! Vem väcker mig?
Vart tog ni vägen?
Jag fick kyssa min kudde i går. Jag hoppas att ni är svartsjuk.
-Vad är det? -Vår kära Henriette.
Inte konstigt att hon svimmade. Hon äter knappt.
Hon är allvarligt sjuk.
-Jag måste gå till henne. -Hon är hos mig.
-Hon sökte upp mig. -Ja, jag hade gjort samma sak.
Om du vill gå till henne, gå nu.
Men gör något!
Jag måste ta reda på orsaken. Det kommer att göra ont.
Bit i den här. Håll i henne.
Någon förändring? Har tillståndet förvärrats?
Jag ångrar inte mitt beslut att skicka henne.
Hon tillförde både sig själv och hovet stor heder.
Jag ångrar det inte, ens en sekund.
-Vi är alla stolta över henne. -Ja, det är vi.
Och nu försöker någon förgöra mig genom att förgöra henne.
De kommer inte att lyckas. Jag har sökt er, Ers Majestät.
När jag hörde vad som inträffat kom jag så fort jag kunde.
Jag önskar erbjuda min hjälp som er tjänare och vän.
Är min son fortfarande här?
I och med avspärrningen av slottet stängdes han in med sin guvernant.
Håll honom borta från min kammare. Låt honom inte höra hennes smärta.
Jag skulle kunna ta med honom på en ridlektion, Ers Majestät.
Frisk luft kunde göra honom gott. Med er tillåtelse, naturligtvis.
Håll honom sysselsatt. Tack.
Vi rider ut i skogen, omedelbart. Men med avspärrningen...
Se till att de får passera.
Madam, låt Hennes höghet vila.
Jag behöver en kort stund för att samla mig.
Hennes höghet vilar nu.
Men jag är rädd för att vi ännu inte har sett det värsta.
-Min bror har alltid litat på er. -Det är en stor ära.
Jag vet nog inte hur det känns.
Det här måste vara fruktansvärt för henne och hennes närstående.
Vi bär alla på en sjukdom här.
Vi väntar bara på att den ska bryta ut.
Hon kan inte vårdas på kungens kammare!
-Tänk om giftet sprider sig?! -Så det är ett gift?
Det vet vi ännu inte, Ers Majestät.
Men faktum kvarstår, Ers Majestät.
Det gjordes ett försök mot hennes liv under resan till England.
Och om vi upptäcker ett gift, hur hittar vi giftblandaren?
-Genom att eliminera de misstänkta. -Det har en annan innebörd för mig.
I vilket fall som helst så ger det önskat resultat.
Då skulle vi även behöva förhöra greven och grevinnan de Gramont-
-Colbert de Croissy, sir Thomas Armstrong-
-Thomas Clifford, Henry Bennett, John Maitland, George Villiers-
-hertigarna av York och Monmouth som alla träffade henne under resan.
-Skulle vi förhöra alla dessa? -Vi gör det som krävs.
Jag pratar med alla som var i kontakt med Hennes höghet.
-Även självaste kung Karl? -Ingen står över misstanke.
Du... Du har gjort detta mot henne!
Vi varnade dig. Vi bönföll dig. Ändå hörde du inget.
Den enda rösten du hörde var din egen strävan efter ära.
Hur mycket smärta tänker du utstå för att få det du vill ha?
-Varför rasar du mot mig? -För att du förtjänar det!
Hela världen rådde dig!
Dina närmaste rådgivare uppmanade dig att välja någon annan!
Men de råd du lyssnade på kom bara från en källa.
Möjligtvis två.
Kom in!
Marie, rummet är smutsigare nu än när jag lämnade det.
-Var är mina pengar? -Du får dem i sinom tid.
Jag har ännu inte helt förstått vad du gjort för att förtjäna dem.
Det ska vara skinande rent.
Man kommer inte ut på gårdsplanen. Vart är ni på väg?
Min lägenhet har bara en potta och jag vill inte pinka i trappan.
Ska jag leva som en adelsman måste jag också uppföra mig som en.
Mina herrar.
Det säga att Fabiens män har börjat utreda saken.
Henriettes jungfru togs in i morse. Sophie de Clermont.
Vad skulle hon ha att säga?
-Hon är sjuk. Vad mer finns att säga? -Väldigt lite, hoppas jag.
Vi får inte ses tillsammans. Är det förstått?
Det är viktigt att Dauphin har kul. Vi är tillbaka om ett par timmar.
-Ni åtföljde Hennes höghet. -Det var min plikt.
-Ni var ständigt i hennes närhet. -Det var min plikt.
-Hur kom ni i kontakt med henne? -Jag serverade hennes te.
-Vad för slags te? -Cikoriarot.
Men det var inte jag som beredde det.
Vet du vem som gjorde det?
-Ja, det vet jag. -Berätta.
-Vad hände med min mamma? -Jag är inte här för att svara dig.
-Då är inte heller jag det. -Jag föreslår att ni tänker om.
-Vad har jag att förlora? -Ert liv, till att börja med.
Jag har inget liv.
Det min mamma sa var en lögn. Jag vet inte längre vem jag är.
Ni är dotter till en hugenott som konspirerade mot kungen-
-och understöddes av Vilhelm av Oranien.
Min mor har fått sona sitt förräderi. Jag försöker bara överleva.
Jag trodde att ert skydd skulle hjälpa mig.
Såvida ni inte är mer lik er mor än ni önskar medge.
En sak kan ni vara säker på, monsieur Marchal:
Mamma lyckades lurade många men ingen mer än er.
-Vem beredde hennes te? -Det gjorde jag.
Hon visste vad hon måste göra och gjorde det av fri vilja.
För att du sa åt henne att göra det.
För att hon föddes till att göra det.
För att hon älskar dig.
Utan engelsmännen kan vi inte attackera holländarna.
Du har aldrig förstått politik eller överlevnad.
Staten är en person.
Och en person kan antingen hävda sig eller underkasta sig andras vilja.
Vi tar vår plats eller plöjs undan.
Du agerade utifrån stolthet.
Jag riskerade livet för din fåfänga.
Jag är Frankrike!
Utan mig kommer adelns käbbel att splittra det här landet.
Musik, dans, konst, mode... Detta kan förändra ett land inifrån.
Det kan påverka människor och få över dem på vår sida.
Vi kan inte invadera hela världen men de kan se oss som en mittpunkt.
Priset rättfärdigas hundra gånger om!
Om jag lärde dig ett musikstycke som gick rakt in i ditt hjärta-
-och noterna brändes, skulle du spela det ur minnet för hundratals.
Som i sin tur skulle spela det. Och sprida det vidare.
Sången vi sjunger här ska spelas för all framtid!
Där har du din musik.
Hon ropade...efter er, Ers Majestät.
Reglerna kräver att han stannar här. Det har alltid varit hans ursäkt.
Det har bekräftats. Gift.
-Har vi engelska diplomater här? -I Paris. Sir Thomas Armstrong.
Beskedet bör når Paris i kväll-
-sir Thomas Armstrong i morgon bitti och via honom London dagen därpå.
När kung Karl hör att hans syster har förgiftats i Frankrike-
-är det bara tidsfråga när krigsförklaringen når oss.
Det får mig även att tänka på en annan sak, Ers Majestät.
Om Filip förlorar sin hustru kan vi se en maktförskjutning.
Henriettes existens stärker er position.
Den tyglar er brors makt och ger en koppling till England.
Hennes frånfälle skulle försvaga er på alla tänkbara sätt.
Min kung...
Madam de Clermont konspirerade mot kungen.
Hon gav mig namnen på dem som var henne lojala.
Jag kände henne bara i förbigående.
Ni kände till hennes onda avsikter.
Har det undgått er uppmärksamhet att alla här har onda avsikter?
Varför återvände ni till hovet?
Jag blev medveten om ett hot mot Hennes höghet.
Och det var min plikt som adelsman och som trogen vän till kungen-
-att informera honom om det.
Det har jag svårt att tro på.
Men om Hennes höghet skulle gå bort och ni därmed misslyckats-
-som ni misslyckades i er bedömning av madam de Clermont...
Vilken bedömning syftar ni på?
Ni sågs ihop vid ett par tillfällen då ni promenerade i trädgården...
Men det skvallras alltid kring kortborden.
Vem kan tänkas vilja skada Hennes höghet Henriette?
Skadar man henne skadar man kungen. Er fråga missar själva frågan.
Ni undrar vem som kan tänkas konspirera mot kungen.
-Jag har en del teorier i frågan. -Berätta.
Min erfarenhet säger mig...
...att bara de allra närmaste kan vålla största möjliga skada.
När vi är nära måste fienden tro att vi är långt därifrån.
När vi är långt därifrån måste fienden tro att vi är nära.
Jag såg änglar.
När vi är kungens fiende måste vi få honom att tro att vi är hans vän.
Hur är det att ha en kung till far?
Han är som vilken far som helst.
Era framsteg kommer att glädja honom.
Men att rida för nöjes skull-
-är inte samma sak som att träna för krig.
-Vad sägs om att leka en lek? -En krigslek?
Innan ni talar med mig föreslår jag att ni talar med kungen.
Jag är Hans Majestäts ögon och öron. Jag talar med vem jag vill.
Jag vet. Jag säger det för att spara er tid.
Var ni i kontakt med Hennes höghet under hennes resa?
Nej.
Men ni stod inte bakom planen?
Nej. Och jag såg till att framföra min åsikt till kungen.
Håller ni någonsin med Hans Majestät?
Jag håller oftast med honom.
Hur kommer det sig då att ni så högljutt kritiserar honom?
För att jag bett honom göra det.
Du är noggrann, Fabien, men i det här fallet har du fel.
Kungen har bett mig iklä mig rollen som kritiker och konspiratör.
Ett lockbete för flugorna.
Det händer att vissa klagar...
...men de som konspirerar mot kungen börjar ge sig känna.
Du är själv mästerlig, Fabien, men jag föredrar att ha två källor.
Ni är änglarna på mina axlar.
Nu hittar vi giftpaddan och flår honom.
Ers Majestät! Vänta.
Ni sa till mig att ni ville se männen som mördade Parthenays.
Jag tror att jag kan leda er till honom nu.
Har ni delat ut korten? Ni fuskar!
Utrym rummet!
Inte ni, Montcourt.
Lås dörrarna. Låt ingen komma in.
Jag har bett för Hennes höghet hela dagen, Ers Majestät.
-Tror ni Gud hör er? -Jag vet inte, Ers Majestät.
Och änglarna?
-Ser ni dem nu? -Nej, Ers Majestät.
Jag har hört många säga att de sett änglar innan de dör.
Charlotte de Parthenay, exempelvis.
Och andra som mördades på min väg.
Deltagare vid mitt hov.
Det förekom även försök mot mitt eget liv.
Och nu ligger Hennes höghet, min Henriette, inför döden.
Jag vet inte vad ni pratar om.
Det gör er till lögnare, Montcourt.
Nej, Ers Majestät. Jag är en trogen vän.
När vi är kungens fiende måste vi få honom att tro att vi är hans vän.
-Ni är galen. -Och ni är en mördare!
-Ni tar fel, Ers Majestät. -Jag släppte in en varg!
Jag räddade Hennes höghet från en säker död.
Ja, för att vinna min favör. Därefter förgiftade ni henne!
-Nej, jag vill inte skada någon! -Lögner!
Bra idé. Döda honom, sedan mig och skyll därefter på honom.
Men ert första hugg måste vara sant. Det är ert problem, Montcourt.
Ni har aldrig talat sanning. Nu har ni chansen att döda en kung.
Ers Majestät...
Vakter!
Positioner! Ett, två, tre!
Ni är död, min herre!
Ha förbarmande, Ers nåd!
Minns du vårt fort?
-Vilket? -Det första vi lekte i.
För 100 år sedan, eller kanske 20.
Vi var här på besök. Du, jag, Henriette.
Vi var ute med vår guvernant och bestämde oss för att rymma.
Du sprang norrut, jag söderut och hon västerut-
-och innan de lyckats orientera sig var vi alla nere vid kvarnströmmen.
Och där gick vi ut på udden.
Vargarna kunde ha tagit oss men vad visste vi?
Vi var unga, katter med nio liv.
Vi hittade en gammal byggnad, ett ruckel av sten och mossa.
Du ville göra det till ditt slott. Men jag sa: "Låt det bli vårt fort!"
Och för en gångs skull gick du med på det.
Vi försvarade våra positioner mot spanjorerna hela morgonen-
-och som uppskattning för dina insatser...
Det var hon som hittade den.
En gul spansk topas som låg där i leran.
Vi gav den till dig för visad tapperhet.
För på den tiden var du den ende som skyddade mig-
-som bara en bror kan.
Jag var så stolt över dig! Det var hon också.
Om så hela världen hade anfallit oss-
-hade vi ändå stått emot alla som ville oss illa.
"Glöm inte den här stunden", sa jag.
"Glöm den aldrig."
Men det minns du inte.
Ers Majestät?
Hon kommer inte att överleva.
-Hur lång tid har hon kvar? -Jag vet inte.
Men hon vill träffa er båda.
Jag beklagar, Ers Majestät. Ers höghet.
Hon har bett att få bli utburen i trädgården-
-för att omges av sina favoritblommor.
Så gör det.
Det skulle smärta för mycket. Det vore tortyr att flytta henne.
Bär in trädgården hit.
Blåser det i dag?
Finns det något vackrare än doften av blommor i luften?
Ja. Jag ser på henne nu.
Jag är rädd.
-Du behöver inte vara rädd. -Hur vet du det?
Minns du något från före din födsel?
Hur kan du då vara rädd?
Känner du min hud?
Så kall.
Förlåt mig. Jag kunde aldrig älska dig väl.
Du gjorde ditt bästa.
Ni är bägge så stiliga.
Gud, det gör så ont att andas!
-Lyft huvudet. -Gör så att det försvinner!
-Och nu kudden. -Flytta kudden, jag lyfter huvudet.
-Säg åt honom att gå härifrån! -Henriette...
Ge henne något mot smärtan!
-Hennes hals har slutit sig. -Öppna den!
Vi måste göra något!
Låt mig leva.
Snälla...
Min älskade...
Låt mig bada i sjön. Känna solen.
Låt mig känna solen mot mig.
Herren, ta emot mig.
Hör ni? Blommorna? De sjunger.
Amen.
Ni är galen!
När vi är kungens fiende måste vi få honom att tro att vi är hans vän.
Bara de allra närmaste kan vålla största möjliga skada.
Vi reser härifrån. Vi kommer inte att återvända.
Jag kan inte tillåta det.
Jag ber inte om din tillåtelse. Jag ger mig av ändå.
-Trotsar du mig även nu? -Jag vet vad vi går igenom.
-Vi sörjer. -Jag sörjer.
Du kommer att gifta om dig. Det är din plikt!
Jag har fått nog av plikter!
Då går du emot mig.
Med nöje.
Och offrar din framtid för att åsamka mig lidande?
Vad vet en kung om uppoffring?
Herr Rohan?
-Ni är skadad. -Hör på!
Bara två män rör sig fritt mellan yttervärlden och hovet-
-men bara en av dem har aldrig höjt sin röst mot honom.
En som har lyckats undgå vår uppmärksamhet: Rohan.
-Ni sa att Montcourt bar skulden. -Han dödade många, men inte henne.
-Hur kan ni vara så säker? -Kungen varnade mig...
...att fienden skulle försöka förgöra dem som står honom närmast.
Montcourt försökte säga samma sak. Kungafamiljen måste föras i säkerhet.
-Herregud... -Vad då?
Kungens son... Kronprinsen. Rohan tog med honom på en ridtur.
Nej... Vems förslag var det?
Tillkalla vakt. Tillkalla vakt!
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com